DICŢIONAR DE EXPRESII ROMÂNEŞTI ÎN CONTEXTE [DERC] D – N. VOLUMUL AL II-LEA - ILINCAN, Vasile (Presa Universitară Clujeană, 2016)
Unităţi frazeologice funcţionale complexe, expresiile, alături de locuţiuni, ocupă o pondere importantă în structura oricărei limbi atât la nivel popular, cât şi la nivel literar. Asemenea construcţii stabile s-au constituit de-a lungul secolelor, ele s-au schimbat ori au ieşit din uz şi reprezintă mărturii ale modului de a gândi şi de a se exprima al vorbitorilor unei comunităţi etnice şi care, datorită îmbinărilor, de cele mai multe ori inedite, sunt capabile să plasticizeze ideile exprimate şi să imprime comunicării, în general, o notă aparte. Utilizarea corectă a acestora, în contexte situaţionale concrete, este un criteriu de recunoaştere a competenţei şi a performanţei lingvistice. Mihai Eminescu, în una din însemnările sale din manuscrise (manuscrisul 2257-239 v, Opere IX, Bucureşti, 1980, p. 487), a insistat asupra importanţei pe care o au astfel de construcţii în „fizionomia” unei limbi şi a încercat să demonstreze, prin comparaţie cu limba germană, multiplele valori expresive pe care le pot dobândi aceste , tiparuri neschimbate” în comunicare. Poetul era conştient de reprezentarea poetică prin locuţiuni, în raport cu limba comună şi posibilitatea valorificării ei.