Iskolai lelkigondozás a középiskolában - KOVÁCS, Szabolcs (2020)
„...ne aggódj, ahogyan a kavicsot vízbe dobják, még sokáig gyűrűződik a víz utána,szépen, lassan úgy érik meg a változás...” (Hézser Gábor)2003-as évet írtunk, mikor ezek a szavak elhangzottak egy forgalmas, kolozsváriszíntéren, kötetlen beszélgetésünk alkalmával. Akkor még ritkán lehetett hazai protestánsteológiai berkekben akár a pasztorálpszichológia kifejezést is hallani, még kevésbé hazaitudományos műhelymunkában alkalmazni. Fiatal teológusként korán „megfertőződtem” arendszerszemlélet, családterápiában és konzultációban alkalmazott fő irányelveivel. Hiányzottazonban számomra az a személy, forrás vagy fórum, mely a két területet, a teológiailelkigondozóiés pszichoterápiás irányzatok antropológiáját, hatásterületét, határait ésmetszéspontjait érdemben szintézisre hozta volna. Egyik ilyen ismert alapmű forgottakkoriban közkézen: Hézser Gábor „A pásztori pszichológia” összefoglaló munkája. Tudom,hozzám hasonlóan sok, téma iránt érdeklődő teológusnak jelentett esszenciális kapaszkodót eza könyv. Csak ennyi év után értem meg a szerző fent idézett és egykori kérdésemre adottválaszát. A vízbe dobott kő hatása lassan valóban megérlelte a tudományos válaszokat, s úgyvélem, tíz év elteltével, egyházi fórumaink is egyre nyitottabbak immár a teológia és atársadalomtudományok dialógusára.