Autonomia si constitułionalismul în dezbaterile privind unificarea Bisericii Ortodoxe Române (1919-1925) - BRUSANOWSKI, Paul (2020)
Actul de la 1 Decembrie 1918, care consfinŃea unirea Transilvaniei cuRomânia, a deschis o nouă etapă în viaŃa noului stat naŃional, în dezvoltarea sasocial-economică, în creaŃia culturală, în afirmarea si schimbul internaŃional devalori materiale si spirituale. Dar pe lângă înnoirile de structură în viaŃapolitică, economică, socială si economică, cu o serie de reforme democratice,au avut loc schimbări profunde si în viaŃa Bisericii Ortodoxe Române.Prima îndatorire care revenea Bisericii în noua situaŃie politică a fost aceeaa organizării ei unitare, sub conducerea Sfântului Sinod din Bucuresti, act necesaratât Bisericii, cât si noului stat naŃional. De fapt, Marea Unire a cuprins în acelasicadru statal trei Biserici autocefale (Biserica Ortodoxă din Vechea Românie,Mitropolia Transilvaniei si Mitropolia Bucovinei), precum si o eparhie dinBiserica Ortodoxă Rusă, anume Arhiepiscopia Chisinăului. Unificarea s-a impusdatorită faptului că modul de organizare si de conducere bisericească în acesteBiserici din provinciile istorice ale Ńării a fost cu totul diferit.În Biserica din Vechea Românie a existat o dependenŃă sau o subordonareaproape totală faŃă de stat, ceea ce a avut ca urmare faptul că viaŃa bisericească,asemenea celei politice, a fost într-o permanentă instabilitate si frământare.