Clash‐ul crizelor sau viclenia lumii asimetrice. 2 Societatea captivă - BODEA, Gabriela (2022)
„Toate lucrurile se prefac şi nimic nu rămâne” afirmă Platon[Platon, 1978:330]. De aceea, în volumul de față, nu vom dezvălui orealitate amorțită, „agățată” strâmb, într-un timp ancestral. Ne dorimsă abordăm tocmai memoria acestei realități, în intenția de a deconspirafrânturi din deșertăciunea crizelor. Motivăm de ce, prin faptul cănoțiunii criză nu-i lipsesc trăirile. Dimpotrivă: toate crizele sunt țesutedin stratageme, fiind potențate de stări afective precum vicleniași amăgirea. Din asemenea cauze, crizele corodează însăși ideea de asimetrie– mărinimoasă, la origini – și o transformă în degenerare. Vorbimaici despre transfigurarea timpului ca procedeu de „omologare”a existenței, cu inevitabilele sale crize. Ele „acced” spre variante de coliziune(engl.: clash) mai mult sau mai puțin surprinzătoare, iscate dintendința excesivă spre libertate sau din obligația instituțională de respectarea normelor. Proiecțiile societății asupra acestui proces genereazăslăbiciuni chiar la nivel de națiuni și popoare, nu doar de state2.Este însemnul unui fapt verificabil: sentimentul național poate depășistadiul afișării retorice a unor opinii sau moțiuni în arena electorală,căutându-și matca spre voința populară.